Scandia : Tidskrift för historisk forskning
Scandia är en historievetenskaplig tidskrift som behandlar centrala teman i nordisk historieforskning. Tyngdpunkten ligger på nordisk och övrig europeisk historia samt på historisk teori/metod och historiografi. Tidskriften utkommer två gånger om året. Scandia klassificeras som en nivå 1-tidskrift enligt Norska listan. Scandia övergår till omedelbar Open Access Under senare år har varje nummer av Scandia blivit tillgängligt som Open Access med ett halvt års fördröjning. Vetenskapsrådet har drivit på för att öka tillgängligheten till forskning, och det vill redaktionen bidra till. Från och med årgången 2025 kommer därför varje nummer att omedelbart bli tillgängligt Open Access. Nya nummer kommer också att kunna köpas print-on-demand. För dig som gärna läser eller tillhandahåller Scandia i pappersform behöver det inte bli någon förändring, eftersom Scandia även i fortsättningen kommer att tryckas och vara tillgänglig för prenumeration. Prenumerationsavgifterna kommer dock att höjas för att i högre grad täcka de extra kostnader som tryckningen medför. Prenumerationsavgifterna för 2025 kommer att vara 350 kronor inom Norden och 425 kronor för övriga prenumeranter. För studenter kommer priset att vara 250 kronor. Wiebke Kolbe, redaktör och Liesbeth Geevers, styrelseordförande Viktigt meddelande: Att publicera i Scandia är alltid kostnadsfritt Scandia: Tidskrift för historisk forskning tillämpar en kostnadsfri publiceringsmodell. Om någon har kontaktat dig och bett om betalt för att publicera din artikel, är detta bedrageri. Vi uppmuntrar dig att polisanmäla händelsen.
Monografier Aaron Isaac: Sveriges förste jude Historiedidaktik och historieundervisning: Förutsättningar, utmaning, möjligheter Efterkrigstider Kvinnoriket: Historien om kvinnor i Sverige under tusen år Kärlekens tid: Dröm och verklighet under två tusen år En herre på visit: Sällskapslivet i bourgeoisiens formering i Sverige och Finland under 1800-talet Longing for the Scaffold: Interpretations of and Reactions to Crimes Committed in Order to be Executed Antologier Det dolda universitetet: Militär forskning i kalla krigets Sverige Weaving it together: Histories of the textile industry in Sweden and international Perspectives Avhandlingar Att skola entreprenörer: Ung Företagsamhet och den svenska skolans omvandling 1980–2011 Vad gör museipedagogen och föremålen med historien? Historieundervisning på fyra kulturhistoriska museer 2015–2017 När svensk tekoindustri konkurrensutsattes: Arbetsgivarorganisationer inför föränderliga marknadskontexter 1955–1995 På samma klot? Lantbrukskunskaper i 1720-talets Sverige Mindre uppmärksammade historiska jubileer. Tecknad av Fredrik Tersmeden
Copyright (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Scandia utblick. Modehistoria: Det på ytan ytliga?
Området svensk modehistoria växer mer än någonsin tidigare, men det är fortfarande en liten och sårbar miljö. Få forskare ägnar sig åt modehistoria som sitt huvudsakliga expertområde. Modehistoria är ett relativt nytt forskningsområde med rötter i etnologi, konsthistoria och museiverksamhet. Idag finns det ett svenskt nätverk för modehistoria, men miljön behöver stärkas genom doktorandprojekt och ökat samarbete. Under lång tid förknippades mode med ytlighet, både i vardagen och inom den akademiska världen. Mode betraktades därför inte som ett viktigt samhällsfenomen förrän på 1980-talet, då brittiska forskare publicerade betydande studier. Detta påverkade även uppkomsten av fältet i Sverige. Under lång tid fokuserade modehistoriker på studier av mode i relation till konstruktioner av kvinnlighet, medan herrkläder förbisågs. Sedan slutet av 2000-talet har detta förändrats, både internationellt och i Sverige. Idag bedrivs en hel del forskning om herrmode i Sverige, med tanke på områdets storlek. Den huvudsakliga kritiken är dock att modehistorisk forskning är eurocentrisk, både vad gäller de platser som studeras och berättelsen om modets utveckling. Under lång tid har forskningen präglats av uppfattningen att mode endast existerade i västvärlden. Detta har debatterats sedan ”den globala vändningen” och har resulterat i en breddning av modehistoriens fält. Översatt från engelska med hjälp av DeepL Translate.
Scandia introducerar: Automatiserad texttolkning och bearbetning med stora språkmodeller. Källor från Nya Sverige
Denna artikel beskriver en pilotstudie där handlingar från Riksarkivet rörande kolonin Nya Sverige (1638–1655) transkriberades, översattes och sammanfattades med hjälp av handskriftsigenkänning (HTR) via Transkribus och den stora språkmodellen (LLM) ChatGPT. Projektet genomfördes inom ramen för ”Empire”, ett forskningsprojekt vid Trinity College Dublin som undersöker Irlands roll i uppbyggnaden av det engelska imperiet under 1600- och 1700-talen. Syftet var att testa hur effektivt dessa verktyg kunde användas för att bearbeta detta omfattande material (över 130 foliosidor) med dokument på svenska, tyska, nederländska och latin. Artikeln förklarar valet av HTR-modeller, särskilt hur en kombination av Transkribus och transformer-baserade modeller såsom ”Text Titan I” och ”Swedish Lion I” användes för att optimera hastigheten och uppnå en acceptabel noggrannhet. En viktig aspekt var att utvärdera LLM:s förmåga att sammanfatta och översätta fragmentariska och delvis oläsliga texter, samt att väga noggrannhet mot effektivitet. Artikeln presenterar också ett exempel från en rättegång 1643 mellan guvernör Johan Printz och den engelske köpmannen George Lamberton, vilket visar metodens potential för tolkning av komplexa källor. Slutligen diskuterar författaren teknikens framtida potential och möjliga vägar för vidare utveckling, och betonar att även om tekniken kräver mänsklig övervakning är den ett kraftfullt arbetsbesparande verktyg som kan förändra hur historiskt material görs tillgängligt och analyseras. Översatt från engelska med hjälp av DeepL Translate.
Scandia debatt: Sverigedemokraternas vitbok skiktar sanningen
Sverigedemokraternas vitbok, som partiledaren Jimmie Åkesson presenterade 2017, har väckt stor uppmärksamhet genom att återuppta viktiga aspekter av partiets historia. Även om dessa frågor har behandlats i tidigare forskning är det fortfarande aktuellt att återkomma till dem. Vitboken är författad av idéhistorikern Tony Gustafsson och använder sig av en omfattande källanalys för att påvisa Sverigedemokraternas dokumenterade kopplingar till nationalsocialismen, förekomsten av antisemitiska attityder och den utbredda främlingsfientliga retoriken. De begränsningar i omfattning och tidsram som partiledningen ålagt har dock lett till att flera viktiga ämnen utelämnats. Gustafsson fick i uppdrag av partiledningen att endast ta upp specifika områden som varit föremål för kritik. Dessutom slutar rapporten år 2010, vilket innebär att partiets senare utveckling i stort sett inte undersöks. Noterbart är att rapporten ägnar minimalt med uppmärksamhet åt partiets kritik mot islam, som ofta har gränsat till islamofobi och varit ett återkommande tema sedan början av 2000-talet. Analysen utelämnar också en diskussion om Sverigedemokraterna som ett populistiskt parti. Högerpopulistiska partier använder ofta en strategi som betonar nationella värden samtidigt som de framställer invandrare som hot som införts av så kallade landsförrädare. Den ökande spridningen av konspirationsteorier inom partiernas retorik, särskilt i takt med att välfärdsstatens narrativ har tappat i inflytande, förbises på samma sätt. Eftersom historiska narrativ, såsom den retrotopiska välfärdsstaten, har trängts undan av historiska förvrängningar – däribland påståenden om att de svenska socialdemokraterna inspirerade Nazityskland till Förintelsen – och av konspirationsteorier, finns det ett ökat behov av en kritisk granskning av Sverigedemokraternas ideologiska ståndpunkter när det gäller nationalism, populism och fascism. Översatt från engelska med hjälp av DeepL Translate.
Skandinaviska barn "på fel plats"? Historiska perspektiv på omtvistade repatrieringar av skandinaviska barn födda under krig
Barn till fiendesoldater, med en engelsk terminologi så kallade ”children born of war”, löper stor risk att bli tvångsförflyttade. De omtvistade repatrieringarna av barn till skandinaviska mödrar och utländska stridande från Syrien efter IS:s fall i mars 2019 är ett typexempel på detta. Norge, Danmark och Sverige fördröjde inledningsvis och stödde sedan endast tveksamt deras återvändande – precis som Norge och Danmark hade gjort med fördrivna skandinaviska barn födda av tyska soldater efter andra världskriget. Sammanhangen skiljer sig givetvis åt, men likheter i kontroverserna kring de respektive barnens rätt att återvända innebär en maning till oss att se på historien om skandinavisk-tyska barns förflyttning i det allierade ockuperade Tyskland på nya sätt, och att bredda vår förståelse av skandinaviska barn som idag befinner sig ”på fel plats”. Denna artikel behandlar huvudsakligen de danska och, i mindre utsträckning, norska fallen av förflyttade och repatrierade ”children born of war” efter 1945. Med hjälp av internationella flyktingorganisationers mötesprotokoll, ärendeakter, korrespondens och dokumentationen rörande två danska familjehistorier analyseras konsekvenserna för barnens nationella och familjära tillhörighet, deras tillgång till stöd samt deras slutliga placering. Med utgångspunkt i befintlig forskning om de omtvistade repatrieringarna av fördrivna norska barn från Tyskland efter 1945 innebär artikeln för det första ny arkivforskning även om danska fall av fördrivning, och för det andra ett transnationellt perspektiv på hur ett stigma kring föräldrarnas fiendestatus påverkade hur barnen behandlades. Dessa insikter kastar nytt ljus över de bakomliggande orsakerna till kontroverserna kring den nationella och familjära tillhörigheten hos skandinaviska barn ”på fel plats”, vilket gäller generationen efter 1945 men också påverkar våra dagars skandinaviska barn till utländska IS-krigare. Resultaten öppnar därmed upp nya forskningsinriktningar för framtida jämförande forskning om rättigheter och inkludering av olika grupper och generationer av fördrivna skandinaviska barn.
Den kultiverade kärleken. En mikrohistorisk brevundersökning om en mor till två förlovade söner i ett svenskt högreståndsskikt 1918–1921
I den här artikeln undersöks en samling på över 300 privata brev som härrör från den svenska adelsfamiljen Hjärne och som är skrivna mellan 1918 och 1921. Syftet är att genom mikrohistorisk analys förstå änkan Amalia Hjärne (1859–1944), hennes åsikter, värderingar och inflytande på sina två söners förlovningar. En del av artikeln analyserar en mesallians mellan den blivande justitiekanslern Karl-Gustaf Hjärne (1892–1977) och en bonddotter från Dalarna, Skräddar Anna Larsdotter (1892–1946). En annan del analyserar ett mer idealiskt eller typiskt förlovningsförhållande mellan en löjtnant, Bo Urban Hjärne (1889–1978), och en yngre, borgerlig bankirdotter i Halmstad, Karin Afzelius (1899–1987). I det senare fallet finns brevväxlingen mellan det förlovade paret bevarad och tolkad, medan endast Amalias brev återstår att undersöka i det förstnämnda fallet. Genom Amalias brev framgår det att hon värderade socialt och kulturellt kapital högre än ekonomiskt kapital när det gällde sonens val av fästmör, trots att familjen Hjärne var allvarligt skuldsatt. Detta bekräftar och fördjupar tidigare historisk och etnologisk forskning om 1800-talets svenska adel, som visat att uppförande, språk, utbildning och kultur blev viktigare än rikedom för att upprätthålla gruppens vikande sociala ställning. Artikeln visar också hur Amalia visade handlingskraft och utövade inflytande inom sin familj, genom att hon beklagade och motsatte sig förlovningen med bonddottern. Samtidigt stödde hon förlovningen med bankirens dotter ekonomiskt och som nybliven mor och mentor till Karin. Jämförelser görs delvis med svensk litteratur från tidigt 1900-tal. Även om Amalia, Urban och Karin delvis kontextualiseras som representanter för sina klasser, behandlas de också med empati som individer med sina distinkta personligheter och röster. Detta görs i mikrohistoriens, den existentiella historiens och hermeneutikens anda ‒ forskningstraditioner vars likheter och vetenskapliga möjligheter diskuteras i artikeln.
Handlingens propaganda och dess gränser. Ungsocialisterna i Skåne 1906–1908
Våldsamma och konfrontativa metoder har i allmänhet betraktats som oönskade inom den svenska arbetarrörelsen. Under en kort period i början av 1900-talet blev dock sådana taktiker föremål för en intensiv debatt inom Ungsocialisterna ‒ det socialdemokratiska partiets allra första ungdomsorganisation. Många ungsocialistiska aktivister hyste misstro mot den parlamentariska reformismen och förespråkade istället snabba, omvälvande ingripanden i det offentliga livet, något de kallade ”handlingens propaganda”. Efter en splittring 1903, då en mer partilojal fraktion lämnade rörelsen, framträdde Skåne som rörelsens fäste för de kvarvarande radikala grupperna, och mellan 1906 och 1908 genomfördes flera spektakulära aktioner med våldsinslag där. Denna period av intensiv ungsocialistisk aktivism undersöks i artikeln, som fokuserar på tre händelser: Två antimilitaristiska demonstrationer i Helsingborg 1906 som ledde till långa fängelsestraff enligt en ny lagstiftning mot antimilitaristisk propaganda; ett posttågsrån nära Staffanstorp 1907, där en postanställd skadades allvarligt och som resulterade i att två ungsocialister dömdes till livstids fängelse; samt bombattentatet 1908 mot strejkbrytarfartyget Amalthea i Malmös hamn, vilket orsakade ett dödsoffer och flera skadade och ledde till att två ungsocialister dömdes till döden (dock senare omvandlat till livstids fängelse). Dessa händelser utlöste en omfattande politisk och medial debatt och väckte djup oro inom det socialdemokratiska partiets ledning. Med utgångspunkt i dessa fall analyserar artikeln hur våld som politisk metod diskuterades av de lokala ungsocialisterna. Artikeln ställer även frågor om vad ”handlingens propaganda” innebar i praktiken, och om var gränserna för det politiskt legitima våldet gick. Artikeln placerar dessa diskussioner i ett bredare historiografiskt sammanhang om svensk politisk kultur och politiskt våld, och ifrågasätter etablerade framställningar av arbetarrörelsen som enhetligt reformistisk och kritiserar bilden av 1900-talets Sverige som ett land dominerat av en konsensusinriktad politisk tradition. Med utgångspunkt i begrepp som ”framing” och gränsaktivering undersöker artikeln den politiska kulturen inom en radikal gren av den svenska arbetarrörelsen vid en tidpunkt då det var långt ifrån självklart hur rörelsen skulle komma att gestalta sig.
Stormaktstiden genom tiderna: En historiografisk skiss
I svensk historieskrivning kallas 1600-talet ofta för “stormaktstiden”, och dåtidens Sverige betecknas som en stormakt. Denna terminologi är emellertid inte självklar och har, som denna artikel visar, en historisk bakgrund. Före 1800-talets mitt betecknade historikerna inte 1600-talet som en tid präglad av någon särskild storhet, även om kung Gustav II Adolf hyllades för sina insatser under trettioåriga kriget. Begreppet ”stormakt” uppstod i samband med Wienkongressen 1815 och användes då om den samtida europeiska utrikespolitiken. I Sverige blev det mer allmänt spritt på 1850-talet. Runt 1870 användes uttrycken “stormakt” och “stormaktstid” för att beteckna det svenska 1600-talet, och denna begreppsanvändning fortsatte under de följande decennierna. Ursprungligen verkar historikerna ha varit medvetna om att detta innebar en symbolisk användning av en samtida politisk terminologi. Men redan i början av 1900-talet hade det blivit vanligt att kalla 1600-talets Sverige en stormakt och se stormaktsåldern som en tid av svensk storhet – utan någon vidare problematisering av terminologin. Användningen av denna terminologi har sedan dess accelererat, även om stormaktsbegreppens uttalat positiva konnotationer till stor del försvann i mitten av förra seklet. Istället betonas numera ofta de negativa konsekvenserna av Sveriges maktutövning utanför landets gränser, både för dess grannar och för rikets egna undersåtar. Det råder, enligt denna artikel, brist på precision och tydlighet i användningen av terminologin även idag. ”Stormakt” definieras sällan av historiker. Det finns också skilda uppfattningar om hur stor den svenska stormakten egentligen var. Vissa historiker hävdar att Sverige var en av de ledande makterna i Europa, medan andra, på ett mer realistiskt sätt, begränsar tolkningen till att se Sverige som en ledande makt i Östersjöområdet. Inget av dessa påståenden bygger dock på några djupare argument om Sveriges plats i ett europeiskt politiskt sammanhang. Eftersom Sverige under 1600-talet tog livlig del i utvecklingen av det framväxande europeiska statssystemet, ett system av global historisk betydelse eftersom det har kommit att omfatta hela jorden, skulle studier av Sveriges maktpolitik i ett transnationellt perspektiv kunna ge viktiga bidrag till det vetenskapliga fältet global historia.
Denna introducerande text diskuterar det aktuella numret. Medverkande i detta nummer hittas också här.
Copyright (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Framställningen av tiden 1654-1660 i Sveriges Historia till våra dagar
Copyright (c) 1930 https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Svenska kyrkan under Erik XIV. Översikt över nyare forskningar och försök till en omvärdering
Nogle Synspunkter for dansk merkantilistisk Erhvervspolitik.
Fältherrar, härorganisation och krigföring under trettioåriga krigets senare skede. En orientering.
Den rostockska sändebudsberättersen om vardemar Atterdags förhandlingar med Magnus Eriksson.
Arkivordningsprincip er. Historisk återblick och nyorientering.
Monografier Scandinavia in the Middle Ages, 900–1550: Between two Oceans Att planera ett krig: Hur de tänkte, hur det blev. Från Napoleon till vår egen tid Hela människor: Patientmötet i behandling av psykisk ohälsa från sent 1700-tal till 1924 Kampen om gaderne: Propaganda, protest og politisk vold i 1930’erne Barnavård till salu: Förlossningshem och barnpensionat 1900–1975 Kvinnorna runt Vasatronen Begäret efter det förflutna: retrofili och queer temporalitet i 2000-talets historievurm Antologier Boghistorie i Skandinavien Religious Enlightenment in the Eighteenth-Century Nordic Countries: Reason and Orthodoxy Transnational Feminism in Non-English Speaking Europe, c.1960–1990 Avhandlingar Navigating Injustice: Responses to the Holocaust in the Swedish-Jewish press, 1945–1967 Mindre uppmärksammade historiska jubileer. Tecknad av Fredrik Tersmeden
Turismhistoria har på senare år sett ett markant uppsving i ny forskning, vilket gör det lämpligt att reflektera över områdets historiografiska utveckling under de senaste decennierna. Denna artikel tecknar den historiska turismforskningens genealogi, återbesöker några av klassikerna på området och granskar den senaste utvecklingen inom historieskrivning om turism ur ett globalt perspektiv. Artikeln visar hur området alltid har ingått i fruktbara, ömsesidiga utbyten med andra discipliner, inklusive sociologi, etnologi, litteraturvetenskap, och med angränsande historiska fält som global historia, genushistoria och diplomatisk historia. Artikeln argumenterar för att ehuru forskare länge var överens om att se turism som ett modernt fenomen, har den senaste forskningen om den europeiska antiken och Songdynastin lett till en ny debatt om turismens natur. Den empiriska betoningen inom turismhistorisk forskning ligger dock fortfarande på perioden sedan 1850. Artikeln avslutas med att kartlägga de senaste trenderna på området, så som omfamningen av digitala metoder och studiet av dem som reses till (eng. travellees), de som betjänar turister eller som bara bevittnar att deras hem blir destination för storskalig turism.
Scandia introducerar: Historiska spelstudier. Historia i, med och om (digitala) spel
I den här artikeln presenteras historiska spelstudier som ett forskningsfält där spel analyseras utifrån sin funktion som historiska medier. Genom att kombinera perspektiv från spelstudier, historievetenskap och kulturarvsforskning undersöks hur spel både gestaltar och påverkar förståelsen av det förflutna. Artikeln redogör för fältets framväxt, centrala teoretiska utgångspunkter och metodologiska utmaningar, med särskilt fokus på hur spelens form och funktion samverkar med historiska narrativ. Artikeln introducerar begreppen developer-historian och player-historian för att beskriva hur både spelutvecklare och spelare bidrar till konstruktionen av historia i spel. Genom designval, regler och interaktivitet skapas ramar för historisk representation, samtidigt som spelaren aktivt tolkar och omförhandlar det historiska innehållet. Denna dubbla process gör det möjligt att analysera spel som både iscensättning av historia och som historisk praktik. Vidare utforskar artikeln hur kontrafaktiska scenarier används i spel för att pröva alternativa historiska förlopp. Detta aktualiserar frågor om kausalitet, trovärdighet och spelets roll i historiekulturen. Spelens kontrafaktiska struktur kontrasteras mot dokumentära och didaktiska spel, där fokus ligger på att återge specifika händelser eller förmedla historisk kunskap. Artikeln visar att dessa olika uttrycksformer bör förstås som delar av en bredare historiekulturell kontext, där spel fungerar som medier för samtida föreställningar om det förflutna. Artikeln behandlar även spelens användning inom digitalt kulturarvsarbete, där spelmotorer och teknologier som VR och AR används för att rekonstruera historiska miljöer. Dessa tillämpningar visar hur spel kan bidra till visualisering och förmedling av materiell kultur, både inom forskning och publik verksamhet. Slutligen diskuteras spelkulturens betydelse för historiska spelstudier. Genom praktiker som moddande, streaming och deltagande i diskussionsforum framträder spelare som aktiva medskapare av historiska narrativ. Spelens innehåll och funktion formas i samspel med den kultur som omger dem, vilket gör det nödvändigt att inkludera spelkulturella perspektiv i analysen av historiska spel. Genom att belysa dessa aspekter visar artikeln hur historiska spel fungerar som komplexa medier där historia inte bara återges, utan också bearbetas, omförhandlas och upplevs i nya former.
Scandia debatt: Intentioner mellan källa och tolk. Ett svar till Tonicha Upham
Denna artikel är ett svar på Tonicha Uphams kommentarer till min tidigare publikation i Scandia (91:1, 2025). Medan Upham menar att jag borde ha förhållit mig mer direkt till Ibn Faḍlāns arabiska originaltext, vill jag betona att syftet med min artikel inte var att rekonstruera källan utan att visa hur tolkarnas intentioner oundvikligen påverkar hur källorna läses. Jag tar också upp två ytterligare punkter: skälen till att Kovalevskiy i sin översättning av Ibn Faḍlāns redogörelse för en rysk begravning översatte beskrivningen av offret som ”flicka” snarare än ”slav”, samt de möjliga omständigheterna kring Kovalevskiys gripande. Översatt från engelska med hjälp av DeepL Translate.
Scandia debatt: Översättning, tolkning och Ibn Faḍlāns politik. Ett svar till Maksym Kyrychenko (Scandia debatt 2025:1)
Ett svar på en debattartikel av Makysm Kyrychenko (Scandia 2025:91:1) om historiografiska tolkningar av Rūs i Aḥmad Ibn Faḍlāns arabiska reseskildring från 900-talet som slaviska severier, behandlar denna debattartikel Ibn Faḍlāns historiografi mellan 1814 och 1956 för att nyansera de severiska tolkningarna. Med erkännandet att Rūs, såsom de framställs i Ibn Faḍlāns ögonvittnesberättelse, länge har varit öppna för tolkning, fokuserar jag i första hand på vem Ibn Faḍlān uppfattar dem som. Genom att spåra utvecklingen av europeisk forskning om Ibn Faḍlān mot bakgrund av politiska prioriteringar och de olika resonanserna av begreppet ”Rūs” beskriver jag några av de viktigaste faktorerna som påverkat källan när den översatts till olika språk. Eftersom texten främst är tillgänglig i översättning har Ibn Faḍlāns historiografi blivit förenklad och förflackad. Genom att återvända till de första manuskripten som användes för att underlätta hans studier i både Danmark och Ryssland försöker jag skapa en mer detaljerad förståelse för hur texten användes, mottogs och förmedlades. Till detta lägger jag också ytterligare detaljer om Mashad-identifieringen i 1923 och uppmärksammar de politiska konsekvenserna av de ryska och tyska översättningarna av Ibn Faḍlān, som båda publicerades 1939. Utifrån detta, och denna utvidgade historiografiska grund, reflekterar jag kort över några av de argument som framförts för att Ibn Faḍlāns Rūs skulle vara severiska. Även om dessa argument sedan länge har övergivits – och med goda skäl – är det lärorikt att överväga hur resan från text och manuskript till tillgänglig översättning påverkade några av dessa tolkningar. Det är dessutom värdefullt att betona hur viktigt det är att beakta både text- och manuskriptsammanhanget samt det arabiska språket när man diskuterar dessa tolkningar. Detta är, enligt min mening, ett avgörande steg för att främja förståelsen av Ibn Faḍlān, oavsett hur hans Rūs tolkas. Översätt från engelska med DeepL Translate.
Begreppet parlamentarism i svensk debatt och historiepolitik fram till andra världskriget
Studier inom idéhistoria och statsvetenskap betraktar ofta parlamentarism med hänvisningar till så tidigt som början av 1700-talet. Parlamentarism har varit ett omstritt begrepp i historien, och strider över dess betydelse och värde är en essentiell del av demokratiseringens historia. Därför är det viktigt att ta hänsyn till ett begreppshistoriskt perspektiv när 'parlamentarism' används som ett analytiskt begrepp. I Sverige spelade kampen om betydelsen av 'parlamentarism' en viktig roll under halva decenniet före andra världskriget. Detta var en period av parlamentarisk demokratisering i Sverige. Denna artikel lyfter fram en begreppshistorisk analys av hur historiska aktörer tänkte om det regeringssystem som de beskrev som baserat på parlamentarism. Vår studie visar att kampen om 'parlamentarism' i stort sett innebar olika definitioner och tolkningar av den nationella politiska traditionen, även från perioder då själva termen parlamentarism inte fanns. Tidiga politiska aktörer använde historiskt-politiska argument för att ge slagkraft åt sina egna ståndpunkter, så att de framstod som i linje med den dominerande uppfattningen om den historiska svenska traditionen. Vi framhäver den korta historien om 'parlamentarism' som en ism. Vi diskuterar flera aspekter: hur den så kallade dualismen i 1809 års författning tolkades i början av 1900-talet som den svenska versionen av parlamentarism; hur parlamentarismens tidevarv retrospektivt kopplades samman med frihetstiden; hur man knöt samman parlamentarismen med de praktiska reformerna på 1800-talet och idén om den levande konstitutionen; hur 1920-talets minoritetsregeringar sågs som en del av dåtida teorier om parlamentarism; och hur parlamentarism presenterades som en integrerad del av Sveriges imaginära gamla demokratiska tradition. Utländska system användes i konstrueringen av denna nationella tradition, och de fungerade både som varnande exempel och modeller. Därmed var skapandet av den svenska parlamentarismen en mycket transnationell retorisk process.